ÀÁF Àmbits de Psicopedagogia i Orientació
Revista especialitzada en assessorament, intervenció i orientació psicològica, pedagògica, psicopedagògica i social vinculada als contextos educatius i de desenvolupament dels nens i joves des del vessant educatiu, social i sanitari.
Associació Catalana de Psicopedagogia i Orientació
Els autors/ores conserven els drets d'autor i concedeixen a la revista el dret de primera publicació de l'obra, registrada sota una llicència Creative Commons Reconeixement-NoComercial-Sense Obra Derivada. Aquesta llicència permet la descàrrega de les obres, i que es puguin compartir amb altres sempre que se’n reconegui l'autoria, però no permet que siguin modificades de cap manera, ni ser utilitzades amb finalitat comercial.
Drets d'autor (c) 2026 Jaume Forn i Rambla https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
La escuela que escucha. El poder de la palabra y el vínculo en la experiencia educativa
Drets d'autor (c) 2026 Josep Amorós Contra https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Experiències personals d’alumnes sobre l’acompanyament, l’orientació i l’assessorament psicopedagògic
L’article analitza com viu l’alumnat (actual i exalumnes) l’acompanyament psicopedagògic i l’orientació educativa als centres de secundària. A partir de 40 testimonis recollits a través d’entrevistes i qüestionaris, es constata que gairebé tot l’alumnat ha tingut almenys un adult significatiu que els ha ofert suport emocional, acadèmic o personal. Aquest suport prové, sobretot, de tutors/es o del professorat, encara que no tinguin formació específica, o bé d’orientadors/es del centre. Les experiències positives destaquen la importància de la figura de l’adult significatiu: una persona propera, coherent, empàtica i disponible, capaç de generar un vincle de confiança i d’oferir sosteniment emocional. En alguns casos, aquesta relació ha actuat com a factor protector davant situacions de vulnerabilitat. Tot i això, alguns testimonis relaten vivències de desatenció o incomprensió. L’alumnat coneix i valora molt positivament la figura de l’orientador/a, però pràcticament desconeix el paper dels i les professionals de l’EAP, sovint invisibles en el dia a dia. També reclamen més temps i recursos per garantir una atenció individualitzada i una millor coordinació entre professionals. Les reflexions finals de l’orientadora subratllen que l’orientació és, sobretot, una tasca humana basada en la presència, l’escolta i la cura. El vincle és el principal motor del creixement emocional i acadèmic del jovent, i cal que tot l’equip docent disposi de formació relacional per poder oferir un acompanyament de qualitat. L’orientació educativa es concep com un procés continu, que acompanya no només decisions acadèmiques sinó trajectòries vitals.
Drets d'autor (c) 2026 Iris Hernández, Cesc Notó https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Orientació educativa: el fil invisible que sosté el centre
Aquest article vol donar veu a una feina que sovint passa desapercebuda dins dels centres educatius: la d’orientar, acompanyar i sostenir. Parlem des de la mirada d’un equip que viu el dia a dia de l’orientació molt a prop de l’alumnat, del professorat i de les famílies, construint vincles, resolent conflictes i buscant camins possibles quan tot es complica. Reivindiquem la importància d’aquesta figura que es mou entre moltes funcions i espais i que, malgrat la seva invisibilitat, té un impacte profund en el benestar i el desenvolupament de cada alumne. L’article recull la complexitat, les mancances, els punts forts i la responsabilitat d’aquesta tasca, així com la necessitat de reconeixement i de recursos per poder ferla bé. En essència, és una reflexió sobre una feina que neix de la relació humana i que només té sentit si es fa des de la presència, l’escolta i el compromís amb cada jove i la seva història.
Drets d'autor (c) 2026 Clàudia López https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Empoderar als equips humans per a liderar i sostenir el canvi
Aquest article recull l’experiència de transformació d’un centre educatiu. El canvi real ha estat cultural: una transformació profunda en les maneres de treballar, decidir i relacionar-nos. El pas de ser una escola concertada a Institut Escola públic és només el punt de partida. El relat s’articula a partir de la convicció pròpia de com ha de ser un lideratge per a l’aprenentatge, fruit de l’experiència de molts anys exercint el càrrec de directora, però també basada en les lectures sobre lideratge en l’àmbit educatiu. La recerca mostra que liderar és, sobretot, crear condicions per a l’aprenentatge compartit (Robinson, 2022; Hargreaves&Fullan, 2014; Stoll, 2020). I això només és possible quan hi ha escolta, confiança i sentit de propòsit. Es comparteix aquí com es va construint una comunitat professional capaç d’aprendre i transformar-se des de dins, a través de pràctiques concretes, reflexió col·lectiva i una mirada que posa les persones al centre. Al llarg dels diferents apartats, es despleguen les idees força que han guiat aquesta transformació: la diferència entre gestió i lideratge, la importància de cuidar l’inici del canvi, la força de les experiències que fan créixer l’equip i el valor dels relats que expliquen el coneixement construït. Tot plegat amb una clara intenció: que la millora educativa sigui una pràctica sostinguda i compartida, no el projecte d’uns pocs, sinó la cultura de tot un centre. En el primer apartat es presenta la mirada de lideratge que ha anat donant forma al projecte; en el segon, es relata com aquesta mirada s’ha posat a prova en el procés de transformació del centre; en el tercer, es descriuen tres experiències concretes que mostren com aquest lideratge es concreta en la pràctica quotidiana; i, finalment, es proposa un breu balanç obert.
Drets d'autor (c) 2026 Isabel Balaguer Millán https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Equip d’Assessorament Psicopedagògic (EAP): entre el dret i la realitat. Present i futur d’un ofici que es construeix
L’Equip d’Assessorament Psicopedagògic (EAP) , amb una trajectòria de més de 40 anys, se situa com el “pont entre el dret i la realitat” educativa. Aquest equip interdisciplinari formats per psicopedagogues, fisioterapeutes i treballadores socials es mou en una dualitat constant, conciliant els marcs normatius de l’administració amb la complexitat única de cada centre. La seva redefinició, recollida en el Full de Ruta dels EAP, s’alinea amb el Decret 150/2017 d’Educació Inclusiva, implicant un canvi de paradigma fonamental, passant del tradicional model del dèficit (centrat en diagnosticar l’alumne) al model inclusiu (centrat en el context). L’EAP esdevé un agent de canvi la missió principal del qual és la detecció de barreres en l’entorn educatiu, i la construcció de respostes col·laboratives. Aquesta tasca assessora busca transformar els centres, impulsant canvis i millores des d’una mirada inclusiva. L’EAP ha d’establir una relació de confiança amb els equips docents i ser un company de viatge clar i proper per a les famílies, prioritzant la igualtat d’oportunitats i el benestar emocional. El repte és guiar els centres perquè s’empoderin, utilitzant un llenguatge allunyat del diagnòstic clínic i centrat en la millora de la participació i l’aprenentatge de tot l’alumnat.
Drets d'autor (c) 2026 Begoña Roca Carretero, Marta Sánchez Santacreu, Montserrat Solsona Rocabert https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
La importància de les famílies i el treball compartit en el marc de l’escola inclusiva
L’educació i el benestar dels nens i nenes és cosa de tots: de les escoles, amb les seves direccions i els equips docents; dels professionals dels equips d’atenció psicopedagògica i de tots els serveis educatius i específics... però ha de perseguir, sens dubte, un treball conjunt amb les famílies. Treballar plegats tants agents no sempre és fàcil, suposa establir ponts de comunicació, sintonia i reconeixement, i suposa, abans d’això, que tothom posi la mirada en aquest mateix objectiu. Les escoles i tots els professionals del sistema educatiu hem de ser prou generosos per treballar en equip i per incorporar la família en tot l’itinerari educatiu. Incorporar-la en la presa de decisions sobre l’infant, però també escoltar-la i acompanyar-la. En el moment actual, on les aules són tan diverses com diversa és la nostra ciutat i societat, aquest repte esdevé majúscul i complex, ja que la diversitat de les famílies fa que s’hagin de buscar molts més canals o espais compartits. Passa, a més, per generar espais veritablement inclusius, més enllà del sistema educatiu, si no en totes les relacions que apareixen a partir del nucli de l’escola.
Drets d'autor (c) 2026 Anna Terra i Sans https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Entrevista a Susana Tarapiella Carreño - Directora general d’Educació Inclusiva
Entrevista a la Directora general d’Educació Inclusiva, Susana Tarapiella Carreño
Drets d'autor (c) 2026 Consell de redacció https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Col·laborar amb els docents des de l’Assessorament Psicopedagògic
Es fa una proposta d’actuació per a definir un pla de treball compartit, acordat en col·laboració amb cada centre educatiu, per oferir una possible resposta a la pretensió històrica dels EAP de superar les relacions amb els centres educatius basades únicament en el cas a cas, i arribar a models d’intervenció més globals que ajudin a les escoles i instituts a millorar la resposta educativa per a tot l’alumnat.
Drets d'autor (c) 2026 Lluís Espunya i Danès https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
L' assessorament col·laboratiu com a impulsor de la pràctica reflexiva: la importància de la pregunta
Els serveis educatius reben de forma ordinària demandes dels centres educatius que volen millorar l’atenció educativa que donen al seu alumnat. Davant d’aquestes demandes els serveis educatius s’han de preguntar sobre quines son les estratègies d’assessorament que utilitzaran per realitzar les seves intervencions. En el present article es proposa l’assessorament col·laboratiu com una eina útil per a l’impuls de la practica reflexiva en el si del centre com a eina de millora de la praxis educativa del centre. Dins d’aquest marc d’intervenció els assessors compten amb una gran eina d’intervenció que és la pregunta. La pregunta, juntament amb el silenci, esdevé una estratègia de modelatge metacognitiu al servei d’una practica reflexiva sustentada en l’avaluació de les evidències del resultats de les pràctiques educatives del centre.
Drets d'autor (c) 2026 Oscar Puigardeu Aramendia https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Aquest article proposa entendre l’assessorament com una pràctica d’indagació sostinguda per una posició ètica. En primer lloc, situem que assessorar implica indagar en escenaris complexos, ja que la pràctica assessora sempre es desplega en contextos canviants, incerts i plens de condicionants. En aquest marc es presenten les tensions que sorgeixen de la pròpia pràctica marcada per la singularitat dels subjectes, de les institucions i de les situacions en què s’intervé. En segon lloc, es proposa una mirada que qüestiona la idea d’un assessorament neutral i apolític. Es defensa que tota intervenció té implicacions ètiques, socials i professionals. Per això cal assumir una posició crítica: assessorar implica prendre partit, posicionar-se i intervenir sobre allò que es considera rellevant i transformable en el context. Finalment, es destaca la tensió entre la deontologia i la raó ètica: mentre la normativa ofereix referents, les situacions reals —sobretot en contextos de complexitat— requereixen respostes que sovint van més enllà del que les normes i els sabers preveuen. Per això es defensa una ètica situada, que assumeix que no hi ha criteris generals aplicables a tots els casos. Aquesta perspectiva situacional exigeix captar allò rellevant, elaborar-ho amb criteri i decidir amb responsabilitat en cada situació d’assessorament.
Drets d'autor (c) 2026 Enric Bolea, Esther Cárcel Ferrer https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Assessorament com a suport a la innovació per a la transformació de les aules i els centres en contextos inclusius, equitatius i de qualitat
L'article aborda els processos d'assessorament com a processos de suport a la transformació de les aules i els centres educatius en contextos més inclusius i equitatius, i per això de major qualitat. Es proposa un conjunt de referents teòrics i alguns principis que poden servir de referència per a un assessorament col·laboratiu que permeti generar projectes d'innovació que transformin els centres en aquest sentit, i es presenta un ampli conjunt de criteris i estratègies, informats per aquests referents, que poden resultar útils per orientar aquests processos de suport. Aquests criteris i estratègies s'organitzen al voltant de quatre moments clau en el desenvolupament col·laboratiu dels processos de canvi i millora de les pràctiques educatives en els centres: (i) l'inici d'aquests processos, (ii) la introducció en algunes aules d'algunes millores substancials i estratègiques per a crear models de pràctiques inclusives i equitatives de qualitat, (iii) la generalització d'aquestes millores per convertir-les en projectes d'innovació de centre, que puguin implicar més professorat i ampliar a més espais aquestes millores, i (iv) la transformació de les pràctiques i les polítiques institucionals per consolidar cultures d'equitat i inclusió en les comunitats educatives. Se subratlla, finalment, que els criteris i estratègies assenyalats no es poden pensar i desenvolupar al marge de les característiques dels contextos concrets en què es produeixen els processos de transformació, i s'apunten algunes condicions contextuals, referides als suports que reben els centres, que poden afavorir o dificultar aquests processos.
Drets d'autor (c) 2026 José Ramón Lago, Javier Onrubia, Marta Minguela https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Bases per a la formació dels assessors psicopedagògics: situació actual i reptes de futur
L’article analitza els fonaments i reptes actuals de la formació dels assessors psicopedagògics, destacant que aquesta professió es construeix en la intersecció entre psicologia de l’educació, pedagogia i innovació escolar. Des d’un enfocament socioconstructivista, es defensa que l’assessorament ha de basar-se en la col·laboració, la comprensió contextual i el treball conjunt amb docents, famílies i comunitat. Els autors subratllen la importància d’entendre l’aprenentatge com un procés que s’estén al llarg i a l’ample de la vida, i la necessitat que els assessors identifiquin les ecologies d’aprenentatge i els fons de coneixement de l’alumnat. L’article també posa l’èmfasi en potenciar pràctiques educatives informades per l’evidència, promovent la indagació i la reflexió sistemàtica. Finalment, es proposa que la formació dels futurs assessors integri experiències autèntiques, competències de recerca, habilitats comunicatives i una ètica professional orientada a la inclusió i la justícia social.
Drets d'autor (c) 2026 Eva Liesa, Anna Engel, José Luis Lalueza, Moisès Esteban-Guitart, Verònica Jiménez https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Intervenir amb sentit: les teories que orienten l’assessorament psicopedagògic
L’article parteix de la frase atribuïda a Kurt Lewin —no hi ha res més pràctic que una bona teoria— per argumentar que qualsevol intervenció psicopedagògica rigorosa necessita un fonament teòric sòlid. L’absència de teoria, recorda l’autor, comporta riscos: arbitrarietat, dificultat per justificar decisions, manteniment de prejudicis i pèrdua de coherència entre professionals. Tanmateix, fins i tot en pràctiques complexes com l’assessorament, sempre s’intervé “amb sentit”; el problema no és el “per a què”, sinó el “per què” s’actua d’una manera i no d’una altra. El text distingeix tres fonts principals de coneixement per als assessors: 1) Teories explícites o científiques, procedents de models consolidats i basats en recerca. L’article presenta i compara quatre enfocaments dominants actualment en l’assessorament —clínic-assistencial, educativo-col·laboratiu, sociocomunitari i dialògic. 2) Teories implícites o creences, derivades de l’experiència quotidiana, sovint resistents al canvi i amb freqüents biaixos, tot i que podem resultar funcionals en situacions urgents. 3) Teories informades o dialogades, fruit de la interacció amb mentors, col·legues, recursos digitals i, més recentment, amb la Intel·ligència Artificial Generativa (GEMAI), entesa com un actor dialògic emergent. L’article conclou subratllant que teoria i pràctica són inseparables: tota pràctica expressa una teoria, explícita o no. Per tant, una mala pràctica sempre deriva d’una mala teoria. La tasca professional consisteix a fer dialogar ambdues dimensions per millorar la qualitat de l’assessorament.
Drets d'autor (c) 2026 Carles Monereo https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
La supervisió educativa: del malestar a la paraula
L’escola viu des de sempre una tensió estructural entre l’universal (lleis i normes) i el singular (cada alumne, docent i família). En aquest marc, la supervisió externa es proposa com un dispositiu que obre espais de reflexió per abordar el malestar institucional. L’article diferencia la supervisió entesa com a pràctica d’ escolta i acompanyament, enfront del control normatiu. Es planteja la necessitat de concebre l’escola com una comunitat viva, els efectes de la qual assoleixen tots els seus membres, de forma conscient i inconscient. El símptoma institucional es manifesta en repeticions, conflictes, excés de burocràcia o paràlisi, i requereix ser interpretat i treballat, abans que reprimit o ocultat. La supervisió no aporta receptes, sinó preguntes i orientacions que permeten construir saber des de dins de la institució. Des d’un lloc de “no saber”, el supervisor acompanya processos sense imposar solucions, afavorint l’elaboració individual (directors o orientadors) i/o col·lectiva (equips directius). En definitiva, la supervisió educativa es planteja com una eina ètica i transformadora que dignifica la tasca docent i enforteix l’ escola com a comunitat d’aprenentatge.
Drets d'autor (c) 2026 Mario Izcovich https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
La intel·ligència artificial: reptes cognitius
La intel·ligència artificial (IA) està transformant profundament la manera com pensem, aprenem i actuem. Aquest article explora els riscos cognitius associats a l’ús excessiu de la IA, especialment en contextos educatius i de desenvolupament personal. El concepte central és la delegació cognitiva, que consisteix a externalitzar processos mentals a eines com la IA. Tot i que pot millorar l’eficiència, un ús desmesurat pot portar a l’atròfia de competències d’ordre superior com el pensament crític, la creativitat o la presa de decisions. La recerca mostra que molts estudiants utilitzen la IA per completar tasques sense comprendre els continguts, la qual cosa compromet el seu desenvolupament cognitiu. Aquest fenomen també afecta adults formats, ja que les habilitats cognitives no utilitzades tendeixen a deteriorar-se. Per evitar aquesta dependència, es proposa adoptar una actitud de resistència conscient davant la “zona de temptació” que genera la facilitat d’ús de la IA. L’article presenta una eina pràctica: els 5 interruptors de Mode Humà (Agència, Focus, Discerniment, Sostenibilitat cognitiva i Identitat), un ritual de 60 segons per fer un ús crític i equilibrat de la IA. Aquest model fomenta la presa de decisions reflexiva, l’autonomia intel·lectual i la integració responsable de la tecnologia. Finalment, l’autoria defensa un ús estratègic de la IA: amb propòsit, criteri i intencionalitat. La clau no és rebutjar la IA, sinó saber quan i com utilitzar-la per potenciar, i no substituir, el pensament humà.
Drets d'autor (c) 2026 Marta Corretger de la Calzada, Eugenia Gargallo https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Adolescència i joventut digital: viure i aprendre en les xarxes socials i en la intel·ligència artificial
Les tecnologies digitals estan canviant la forma en què les persones, i especialment adolescents i joves, accedeixen al coneixement i es relacionen entre si. No obstant això, aquests canvis culturals estan encara lluny d’integrar-se plenament a les aules i en el currículum. El present article analitza com afecten aquestes tecnologies al seu desenvolupament afectiu i social, així com a la forma en què accedeixen a la informació i al coneixement tant a les aules com fora d’elles. S’identifiquen tres moments recents: la immersió digital forçada per la pandèmia i el confinament, el creixent rebuig i prohibició de les pantalles a les aules i les conseqüències educatives de la irrupció de la Intel·ligència Artificial Generativa. Aquesta anàlisi mostra les dificultats que el sistema educatiu té encara per a integrar la cultura digital, en preferir excloure de forma generalitzada l’ús de pantalles, la qual cosa dificultarà sens dubte que els estudiants aconsegueixin les competències digitals per a un ús autònom i crític d’aquests dispositius, consolidant la seva dependència dels algorismes i les dinàmiques d’ús generades des de les empreses tecnològiques. Es proposa en el seu lloc promoure aquestes competències integrant les tecnologies en el currículum sota la guia dels docents, amb la finalitat d’ajudar a generar un ús conscient, crític i autoregulat.
Drets d'autor (c) 2026 Juan Ignacio Pozo https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
La psicopedagogia enfront al racisme: més enllà de la "inclusió" i l'"atenció a la diversitat"
En aquest article fem una revisió crítica de la manera com des de la psicopedagogia s’estan abordant problemàtiques de caràcter social i, en concret, la qüestió del racisme. Així, revisem les crítiques plantejades per diferents autors, que qüestionen la tendència a la psicologització, la pedagogització i la culturalització dels problemes socials, tendència que genera importants mancances teòriques i metodològiques per a l’abordatge del racisme en l’àmbit educatiu, tant en la seva dimensió estructural, com a l’hora de donar suport a les persones que el pateixen. Veurem com aquestes apreciacions han estat expressades i fonamentades per investigadors que treballen des de les ciències socials, però també les han manifestades psicòlegs i psicopedagogs que aposten per una disciplina més atenta a les dinàmiques i contextos socials i que, per tant, reclamen que s’obri un debat dins mateix de la disciplina. Així mateix, plantejarem que el problema es fa més gran quan del que es parla no és només de la disciplina, sinó també de l’espai i les funcions que les institucions han reservat per als professionals de la psicopedagogia, així com l’aproximació que s’ha fomentat al que alguns denominen la “diversitat cultural” o les “diferències culturals”, i els biaixos associats a aquesta aproximació i les seves implicacions epistemològiques. L’objectiu d’aquesta anàlisi és doble: d’una banda, contribuir a un debat ja generat dins mateix de la psicopedagogia; i d’una altra, posar damunt la taula la qüestió del racisme, que considerem que és una assignatura pendent entre els professionals de la psicopedagogia.
Drets d'autor (c) 2026 Mostafà Shaimi, Carles Serra Salamé https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
L' educació al segle XXI. Entre institucions, xarxes i dispositius
Les institucions educatives són interpel·lades pels canvis socials i culturals que s’estan produint al llarg d’aquest segle XXI del qual ja n’hem transcorregut una quarta part. Les finalitats, el currículum, les pràctiques i les normes que es despleguen al si dels centres escolars, han de revisar-se per a determinar què és prioritari i rellevant en l’educació institucionalitzada. Els escenaris dibuixats pels organismes internacionals són una peça més en la contínua reconfiguració de les estructures educatives en el marc d’una societat en constant moviment. Repensar els processos educatius existents forma part del nucli central del pensament pedagògic de tots els temps. L’escola o l’institut com a institucions es troben una cruïlla de diferents i variats actors que també intervenen i condicionen la construcció de les trajectòries personals i acadèmiques de l’alumnat, però també pel conjunt de la població. L’escolaritat esdevé, en aquest context, un espai-temps difícil i canviant. Les contradiccions i els interrogants són a l’ordre del dia. Els centres educatius amb capacitat per organitzar i compartir estructures de reflexió conjunta de les diferents tipologies professionals que intervenen en l’educació d’infants i joves, podran construir projectes educatius sòlids i reequilibradors que dialoguin amb l’entorn i al mateix temps donin sentit a les pràctiques i activitats que es duen a terme a dins dels centres i institucions.
Drets d'autor (c) 2026 Antoni Tort i Bardolet https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
ÀMBITS DE PSICOPEDAGOGIA: 25 anys construint cultura psicopedagògica
Drets d'autor (c) 2025 Joan Serra Capallera https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Ajustant expectatives en la nostra tasca docent a Carrilet: anàlisi de trajectòries
A partir de la celebració del 50è aniversari del Centre Educatiu i Terapèutic Carrilet, creat per a l’atenció específica dels infants amb autisme, l’article fa una anàlisi de l’evolució de les trajectòries i dels diferents perfils de l’alumnat del centre i també de la pròpia concepció dels infants amb autisme, com infants que evolucionen i que tenen capacitat d’aprenentatge. Des d’aquesta concepció i de l’estudi longitudinal realitzat al centre, l’article intenta donar resposta a algunes preguntes clau en la nostra tasca com a docents: Com entendre aquests infants des de les aules? Quin ha de ser el nostre paper? Quins objectius ens hem de posar i què hem d’aportar per a la seva qualitat de vida al llarg del seu cicle vital? Caldrà doncs, a partir del coneixement dels diferents perfils i del coneixement de cada infant en particular, ajustar bé els objectius i les expectatives per garantir el màxim desenvolupament i aprenentatge, alhora que minimitzem el patiment i la frustració de tots els agents implicats i del propi infant.
Drets d'autor (c) 2025 Núria Farrés, Elisabet Sánchez, Cristina Castelló, Tali Vaimberg, Júlia Miralbell, Marina Mestres https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Literatura com a experiència. Una proposta per a treballar l’educació literària
Tradicionalment, la literatura s’ha estudiat des d’un punt de vista historicista. Tanmateix, el nou currículum competencial de la Generalitat de Catalunya obre la porta a tractar-la com una experiència. Aquest article exposa el mètode que segueix l’Aula de Literatura i Meditació de la Universitat de Barcelona: combinar pràctiques meditatives inicials amb una conversa col·lectiva al voltant de l’obra literària, que permeti una comprensió més global i significativa del text.
Drets d'autor (c) 2025 AMBITSAAF; Àngel Costa i Gil https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
On són les matemàtiques en el currículum català de l’educació infantil?
S’analitza la presència de les matemàtiques en el currículum català vigent de l’educació infantil (Decret 21/2023, de 7 de febrer, d'ordenació dels ensenyaments de l'educació infantil): en primer lloc, s’exposen els sabers dels sentits algebraic, numèric, espacial, de la mesura i estocàstic que figuren en el currículum i, seguidament, es contrasten amb les aportacions contemporànies de la investigació en educació matemàtica infantil.
Drets d'autor (c) 2025 AMBITSAAF; Àngel Alsina https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
La pedagogia queer com a eina per a una educació inclusiva: Un estudi de cas
Aquesta investigació qualitativa basada en un estudi de cas examina la percepció de la comunitat educativa sobre la diversitat sexe-afectiva i de gènere, així com les barreres que limiten la inclusió de l'alumnat queer en un centre educatiu específic. Amb aquesta finalitat, s'analitza a través de diferents instruments de recollida i anàlisi de dades, la implementació de polítiques inclusives, el currículum, l'ambient escolar i la formació del professorat en un centre educatiu específic. Els resultats indiquen que, malgrat haver un compromís sòlid amb la inclusió i una percepció positiva de la diversitat LGTBI+, persisteixen barreres significatives, com la falta de capacitació del professorat o la normalització de la violència verbal. Aquestes limitacions mostren la necessitat d'integrar de manera sistemàtica la pedagogia queer en les polítiques i les pràctiques educatives, per a avançar cap a una cultura de centre més respectuosa amb la diversitat. D'aquesta manera, es promou una educació inclusiva i democràtica.
Drets d'autor (c) 2025 AMBITSAAF; Aida Leyda Domínguez https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Una de les característiques de l’assetjament entre iguals és la repetició d’accions. La violència es construeix lentament en el dia a dia de les relacions, i és aquesta persistència la que provoca en la persona que la pateix una situación d’indefensió i d’estrés crònic que pot afectar negativament el seu desenvolupament. No sempre es tracta de fets molt greus, sinó de victimitzacions menors que anomenem “microviolències”. A vegades però, aquestes microviolències no són exclusives de l’assetjament, sinó que constitueixen una forma habitual de relació. Es banalitzen conductes integrant-se en el repertori quotidià, i representen el símptoma d’un empobriment col·lectiu. Quines són les causes d’aquestes conductes? És freqüent aquest fenomen? És generalitzable aquest sentiment de malestar a l’escola?. Què hi podem fer? En aquest article, tractem de descriure el fenomen, apuntem alguns dels factors que afavoreixen la seva aparició i increment; i exposem algunes consideracions de cara al seu afrontament.
Drets d'autor (c) 2025 Jordi Collell, Carme Escudé https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Convertint les visites entre centres en oportunitats d’observació entre iguals per al desenvolupament docent
L'article analitza l'Observació entre Centres (OEC) com a forma expandida de l'Observació entre Iguals, proposant-la com una estratègia clau per al desenvolupament professional docent. L'objectiu és transformar les visites pedagògiques entre centres en oportunitats d’aprenentatge recíproc, tant per a l’equip de docents visitants com per a l’equip visitat,per fomentar la reflexió i la millora compartida. Es descriu l’evolució de l’experiència del Programa d'Experiència Formativa Observació i Aprenentatge entre Centres a les Illes Balears, que impulsa la innovació educativa mitjançant la interacció estructurada entre equips docents de diferents centres. Aquesta proposta es basa en diverses fases: detecció de necessitats, establiment d’indicadors d’observació, recollida d’evidències, sessió de feedback i implementació de millores. Els resultats evidencien que l’OEC pot afavorir la reflexió professional, impulsar la innovació metodològica i contribuir a la consolidació d’una cultura de millora contínua als centres. No obstant això, per garantir-ne l’efectivitat, cal una planificació rigorosa, protocols estructurats i formació específica per als docents participants. Es recomana potenciar la reciprocitat en les observacions, establir mecanismes de transferència al claustre i fomentar estratègies col·laboratives per facilitar un impacte real i sostingut. L’estudi conclou que l’OEC pot esdevenir una eina poderosa per a transformar la pràctica docent i enfortir la xarxa d’aprenentatge entre centres educatius, promovent la innovació i la cooperació com a eixos fonamentals del sistema educatiu.
Drets d'autor (c) 2025 David Duran Gisbert, Begoña de la Iglesia, Maria Magdalena Oliver Torelló, Inmaculada Falcó Pérez https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
María Wonenburger. La atrevida matemática a la que nuestro país dio dos veces la espalda
Drets d'autor (c) 2025 Jaume Forn i Rambla https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Drets d'autor (c) 2025 Jaume Forn Rambla https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
La demanda de col·laboració al CRETDIC i la seva transformació en el procés d'assessorament
El document recull el treball realitzat en el marc d’un grup d’intervisió de professionals del CRETDIC (Centre de Recursos Educatius per alumnat amb Trastorns del Desenvolupament i la Conducta) dels diferents territoris de Catalunya entorn a la importància d’analitzar, redefinir i concretar la demanda d’intervenció i el seu tancament en el marc de l'assessorament col·laboratiu. Entenent aquesta demanda com quelcom viu que es redefineix i construeix al llarg del procés d’assessorament, el tancament no es contempla com un acte finalista, sinó com un procés que ha de ser coproduït entre tots els agents implicats. En el document, s’identifiquen diverses modalitats de tancament, incloent l'assoliment de fites, la transició de l'alumnat i les dificultats en la col·laboració. A més, es proposen criteris i procediments per orientar aquest procés tot destacant la necessitat de reflexionar sobre els reptes que els professionals afronten en l'assessorament col·laboratiu.
Drets d'autor (c) 2025 Enric Bolea López, Montserrat Talaya López , Rosa Gómez Aixendri, Pilar Pàmies Perna, Imma Balart Colom, Míriam Pérez Jiménez, Mireia Casals Petit, Andrea Armengod Borda https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Educació bilingüe i inclusió a l'educació secundària obligatòria
Els programes educatius bilingües són actualment part important de les accions educatives plantejades i fomentades per les administracions educatives, com a eines dissenyades i orientades a la introducció d'aspectes d'innovació i millora en el sistema educatiu. Implantats i desenvolupats de manera generalitzada en els darrers 20 anys, suposen una actuació prioritària en el context d'una política educativa descentralitzada. Des de la perspectiva inclusiva, es poden apreciar dos corrents principals que porten opinions diferenciades sobre l'aportació o no d'aquest tipus d'actuacions cap a una educació inclusiva efectiva. Aquest treball de recerca, amb un enfocament mixt, analitza des del punt de vista inclusiu el programa educatiu bilingüe que s'imparteix en un centre a l'etapa d'educació secundària obligatòria. Es tracta d'un estudi de cas que es recolza en dues eines com a base. D'una banda, l'anàlisi de les dades després de l'aplicació d'un qüestionari a docents que imparteixen o han impartit docència al programa i, alhora, l'estadística històrica associada a la base de dades del programa en el context del centre. Com a resultat es reflecteixen conclusions i evidències rellevants, a més d'aspectes de millora interessants susceptibles d'aplicar-se tant al programa en el context del cas analitzat (centre) com a recomanacions a nivell del programa de manera global.
Drets d'autor (c) 2024 Daniel Salcedo-López https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0